![](https://www.dobrinews.pp.ua/wp-content/uploads/2021/05/Screenshot_2964-800x445-3-800x400-1-696x348-1.jpg)
Був нещодавно холодний вечір, люди проходили і не звертали увагу на тремтячу бабусю, яка продавала кріп і соління. Коли я вийшов з машини розімнутись і вирішив купити у неї бодай кропу, за спиною почувся владний голос…
У вашому місті ще залишилися бабусі, які сидять в холодну погоду біля магазинів, поштових відділень, підземних переходів? Я про тих, які намагаються продати свої заготовки, яблука, помідори, зелень. У нас таких багато. Сидять пенсіонерки, намагаються хоч якось поправити своє скрутне становище і роздобути надбавку до своєї «величезної» пенсії.
Скажу чесно, я не благодійник, і зазвичай проходжу повз. Дуже рідко буває, що купую щось з цього «пенсійного» асортименту. Все тому, що я не люблю різні заготовки і т. д., а якщо цим бабусям дати грошей просто так, з бажанням допомогти, вони ні в яку не візьмуть. Не жeбpаки ж.
Ось і цього разу, сидячи в машині і чекаючи, коли моя дружина вийде з відділення ощадбанку, розташованого навпроти Пошти, я спостерігав, як «йде торгівля» у однієї бабусі, яка акуратно прилаштувалася біля виходу.
Бабуся сиділа, загорнувшись в пальто, а перед нею стояла коробка. На коробці красувався пучок кропу і стояли дві банки з соліннями з помідор. Також поруч лежав пакет з якимись сухофруктами.
Місце було людне, так як в ощадбанк і пошту йшов постійний потік відвідувачів. Але…
Неабияк втомившись чекати дружину, я вийшов з машини, подихати повітрям.
«Купити кріп у неї чи що?» – промайнула в голові думка.
Соління ми не їмо, а кріп все одно в раціоні присутній. Яка різниця, де його брати, у бабусі або в магазині? Тут хоч допомогти трохи вийде.
З цими думками я попрямував в сторону бабусі.
«Почім укропчик?» – питаю.
Старенька спочатку навіть не зрозуміла, що звертаються до неї. Мабуть настільки довго і безрезультатно тут сиділа.
«Так скільки коштує зелень?» – повторив я запитання.
«Ой, та я не знаю, скільки дасте!» – стрепенулася пенсіонерка, намагаючись піднятися на ноги.
Я дістав з кишені гроші і хотів вже розплатитися, як позаду пролунав голос:
«А соління почім, бабцю? І сухофрукти? »
Обертаюся, стоїть мужик. Пристойно одягнений, видно, що не бідує.
«Ой, та гривень 30 б за банку отримати. А сухофрукти я вам так віддам, якщо соління візьмете! »- каже пенсіонерка.
«Ви не проти, якщо я заберу?» – звернувся до мене чоловік.
«Ні, я тільки кріп хотів взяти!» – посміхаюся.
«Давай, бабцю, зараз я в машину віднесу,» – говорить мужик.
Після цього бере все, що було у бабусі на коробці в оберемок і направляється до джипу, припаркованого біля відділення ощадбанку.
«Та ви що, і помідори заберете? Куди це він?» – розпереживалася бабуся, мабуть, ще не розуміючи, що їй вдалося продати весь товар.
«Так зараз повернеться!» – посміхаюся.
Мужик поставив соління в багажник машини і підійшов назад. Дістав з кишені гаманець і витягнув з нього п’ятсотгривневу купюру.
«Тримай, бабцю! Соління то хоч смачні?» – запитав чоловік, простягаючи гроші пенсіонерці.
«Так сама робила, смачні! Ой, у мене ж здачі то немає з таких грошей!»- розгублено промовила жінка, беручи в руки купюру.
«Ну раз сама робила, то і здачі не треба!» – посміхнувся мужик і мовчки розвернувшись, пішов до машини.
«Залишили мене без кропу! Може викуплю?» – гукнув я йому слідом.
«Кріп я сам люблю!» – обернувшись, пожартував чоловік.
Ми обидва розуміли, що нікому з нас цей кріп не потрібен, як і соління. Просто кожен з нас вирішив допомогти пенсіонерці, в міру своїх можливостей.
«Так що ж це» – розгублено промовила жінка, тримаючи в руках добру половину своєї пенсії.
«Мабуть і правда у вас соління смачні, раз так цінуються! Ідіть додому, замерзли,напевно!» – посміхнувся я і пішов назад до своєї машини.
Бабуся повільно зібрала порожню коробку і пішла в бік житлових будинків. З ощадбанку вийшла дівчина, багато одягнена, і сіла на пасажирське сидіння в джип того чоловіка. Парочка поїхала геть.
Тішить те, що залишилися люди, які не втратили людяність, незважаючи на те, що їх стан дозволяє не звертати уваги на бiдність і бpуд навколо себе. Сподіваюся, що добро повернеться цьому чоловікові в стократному розмірі.